Översatt av: gaisjocke
Rättad av: Mantoo
www.divxsweden.net -nyaste svenska undertexterna på nätet
Käresta:
Jag är säker på att jag kommer att bli galen igen.
Jag känner att vi inte kan gå igenom ännu en hemsk tid, och jag...
...kommer inte att tillfriskna den här gången.
Jag har börjat höra röster-
-och kan inte koncentrera mig.
Så jag gör det som verkar vara den bästa lösningen.
Du har gett mig största möjliga lycka.
Du har på alla sätt varit allt som någon kunde vara.
Jag vet att jag förstör ditt liv-
-och utan mig kan du arbeta. Det vet jag.
Jag kan inte ens skriva det här riktigt.
Vad jag vill säga är att jag har dig att tacka för all lycka i mitt liv.
Du har varit så tålmodig med mig...
...och otroligt snäll.
Allting är borta för mig...
...förutom övertygelsen om din godhet.
Jag kan inte fortsätta att förstöra ditt liv.
Jag tror inte två människor kan vara lyckligare än vad vi två har varit.
Virginia.
"Timmarna"
-God morgon, doktorn. -Herr Woolf.
-Hon är inte sämre, tycker jag. -Okej.
Det viktigaste är att hon tar det lugnt.
-God morgon, Leonard. -God morgon, Virginia.
-Sov du gott? -Ja, utan problem.
-Huvudvärk? -Nej, ingen huvudvärk.
Doktorn verkade nöjd.
-Kom allt detta i morse? -Ja.
En ung man har skickat sitt manuskript.
Jag har hittat tre faktafel och två stavfel, bara på de första fyra sidorna.
Har du ätit frukost?
-Ja. -Lögnare.
Det är inte min envishet, det är dina läkares order.
Jag skickar upp Nelly med frukt och bröd.
Okej, vi äter lunch istället.
Riktig lunch, sitter till bords som man och hustru-
-soppa... pudding och allt.
Med tvång om det är nödvändigt.
Leonard, jag tror att jag har kommit på en bra inledning.
Arbeta då...
Sedan måste du äta.
Fru Dalloway sa...
...att hon skulle köpa blommorna själv.
Fru Dalloway sa att hon skulle köpa blommorna själv.
Sally, jag tror att jag köper blommorna själv.
Vad?
Vilka blommor?
Skit.
Du kommer inte bli en stor pojke om du inte äter din frukost.
Du kommer att bli storebror, det är ett viktigt jobb.
Grattis på födelsedagen.
-Godmorgon, älskling! -Men Dan...
...rosor på din egen födelsedag. Det är alldeles för mycket.
Den unge mannen valde åt dig.
Det är din födelsedag, jag borde köpa rosor till dig.
-Du låg fortfarande och sov. -Och?
Vi tyckte det var bättre att låta dig sova lite till.
God morgon.
Du behöver vila, Laura. Det är bara fyra månader kvar.
Det är ingen fara. Jag är bara trött.
Jag sa till honom att han måste äta upp sin frukost.
-Det stämmer. -Det är en vacker dag.
-Vad ska ni två göra idag? -Vi har våra planer.
Vad då för planer?
Det vore väl inte mycket till fest om vi berättar allt i förväg?
Då är det väl bäst att jag slutar ställa en massa frågor.
Titta på klockan! Jag måste gå.
-Ha en bra dag. -Du med.
-Dan, grattis! -Tack!
Du har fortfarande inte ätit upp din frukost.
Jag ska göra en tårta. Det är vad jag ska göra.
Jag ska göra en tårta till pappas födelsedag.
Mamma, får jag hjälpa dig med att göra tårtan?
Självklart kan du det, sötnos. Jag gör ingenting utan dig.
Nej, givetvis. Du måste komma!
Naturligtvis!
Jag och alla andra vill att du kommer.
Jag vet inte. Runt sextio?
Det skulle betyda så mycket... Hela tillställningen.
Det minsta jag kan göra är att bjuda på middag för att tacka alla.
Du har gjort så mycket för honom. Jag tar det som ett ja.
-Han kommer att bli så glad! -Herregud!
Tänk om ingen kommer?
Det här är Clarissa Vaughan.
Jag vill bara kontrollera att det kommer en bil och hämtar mig.
-Hej Clarissa. -Hej Brenda.
Sedan ska vi till Hudson 679 vid kl. 9.15.
Sedan kör du oss till stan, och väntar sedan på oss där.
Det slutar vid sju.
Blommor.
Vilken vacker morgon.
Hej, Clarissa.
-Hur mår du? -Jag ska ha en fest.
Min vän Richard har vunnit Carrouther-priset.
Bra, det är fantastiskt...
...om jag vetat vad det är.
Det är ett pris i poesi, för ett livsverk. Det är det mest prestigefulla.
För en poet är det det största man kan vinna.
Vad kul! Nå, vad vill du ha? Liljorna är perfekta.
Nej, för dystert.
Hortensior, tror jag.
Och...
...hinkar med rosor.
Och...
-...jag tror att jag tar med mig dessa direkt. -Rodney.
Tack.
Jag försökte faktiskt läsa Richards roman.
Verkligen?
Jag vet. Den är inte lätt.
Det tog ju trots allt tio år för honom att skriva den.
Och kanske det tar tio år till att läsa den?
-Det är du, eller hur? I romanen? -Jaha, nu förstår jag.
Ja, det kan man säga.
Jag menar, Richard är ju en författare. Han skriver om saker som har hänt.
För tio år sedan var han och jag studenter, det stämmer.
-Men han ändrar saker... -Ja, visst.
-Jag menar inte på ett dåligt sätt.
Det är mer som om...
...han gör karaktärerna till sina egna.
En kvinnas hela liv...
...på en enda dag.
Bara en dag...
...och under den dagen...
...hela hennes liv.
Detta är vad vi behöver: Matfett...
Fru Dalloway? Är det du?
Ja, det är jag.
Kom in.
Richard, det är en underbar morgon.
-Vad sägs om att släppa in lite ljus? -Är det fortfarande morgon?
-Ja, det är det. -Har jag dött?
God morgon, älskling.
-Några besökare? -Ja.
-Är de fortfarande här? -Nej, de har gått.
-Hur såg de ut? -Idag?
Ungefär som svart eld.
Som mörkt och ljust samtidigt.
En var som en elektrisk manet.
Den sjöng. Det kan ha varit grekiska.
Ceremonin börjar vid fem. Kommer du ihåg?
Och sen-
-festen. Den börjar direkt efter.
-De kom väl med frukost? -Vilken fråga!
-Richard, åt du upp den? -Kan du se den? Är den här?
Ligger det nån frukost här någonstans?
-Nej, jag ser den inte. -Då har jag väl ätit den då?
Jag antar det.
Spelar det någon roll?
Såklart det spelar roll. Du vet vad doktorn säger.
Har du inte ätit tabletterna?
-Clarisse, jag klarar inte detta. -Vadå?
Jag måste vara stolt och modig inför alla.
-Det är ingen föreställning. -Det är klart det är.
Jag fick priset för att jag har AIDS, för att jag blir galen och är modig.
-Jag fick priset för att jag har överlevt. -Det är inte sant!
-Hade jag fått priset om jag varit frisk? -Ja, det tror jag faktiskt!
-Är det här någonstans? -Vad?
Priset. Jag skulle vilja titta på det.
Du har inte fått det än.
-Det är ikväll. -Är du säker?
Jag kommer ihåg ceremonin alldeles klart.
Jag verkar har fallit ur tiden.
Det är en fest. Bara en fest.
Besökt enbart av personer som respekterar och beundrar dig.
Så det är en liten fest? En exklusiv fest?
Dina vänner.
Jag trodde att jag förlorat mina vänner. Att jag drev dem till vansinne.
-Jesus. -Fru Dalloway...
...ordnar alltid fester...
...för att dölja tystnaden.
Allt du behöver göra är att komma dit och sitta i soffan.
Och jag kommer att vara där.
Det är en grupp människor som vill säga att ditt verk kommer att leva vidare.
Är det så? Kommer mitt verk att leva?
Jag kan inte göra det, Clarissa.
Varför säger du så?
-Jag kan inte! -Varför?
-För att jag ville vara en författare! -Och?
Jag ville skriva om alltihop.
Allt som händer på ett ögonblick.
Hur blommorna såg ut i din famn, hur handduken luktar och känns.
Alla våra känslor, dina och mina. Dess historia.
De vi en gång var. Allting i världen.
Allt är förvirrat. Precis som det är nu.
Och jag misslyckades.
Jag misslyckades.
Oavsett vad man startar med slutar det med så mycket mindre.
Ren jävla stolthet, och dumhet.
Vi vill ha allting, eller hur?
Jag antar det.
Du kysste mig på stranden.
-Ja. -Kommer du ihåg det?
Så många år sedan...
Vad ville du ha då?
Kom närmare.
-Jag är ju här. -Kom närmare är du snäll.
Ta min hand.
Skulle du bli arg...
-Skulle jag bli arg om du inte kommer? -Skulle du bli arg om jag dör?
Om du dör?
-Vem är festen för? -Vad menar du med det?
-Vad är det du försöker säga? -Jag försöker inte säga något.
Jag säger att...
Jag tror att jag håller mig vid liv bara för din skull.
Det är vad folk gör. De lever för varandra.
Doktorn har ju sagt att du inte behöver dö, att...
-...du kan leva så här i flera år. -Precis!
Jag accepterar inte det du säger.
Är det din sak att bestämma det?
Hur länge har du gjort detta? Hur många år har du kommit hit?
Hur är det med ditt eget liv?
Hur är det med Sally?
Vänta bara tills jag dör.
Då måste du tänka på dig själv. Vad kommer du att tycka om det?
Det skulle vara kul om du kom till festen.
Om du mår tillräckligt bra.
Bara så du vet så blir det krabba-
-men det spelar väl ingen roll för dig.
Det är klart tt det gör. Jag älskar krabba!
Ja?
Jag kommer tillbaka klockan halv fyra och hjälper dig med kläderna.
Underbart.
Halv fyra.
Underbart...
Det är på denna dag...
...denna dagen, av alla dagar...
...som hennes öde blir klart för henne.
Ursäkta, Fru Woolf. Herr Woolf sa att jag skulle tala med er.
Jag är nästan klar, Nelly. Jag kommer snart ner till köket.
Hon säger att hon vill ha en sak, men sedan vill hon något annat!
Hon vill aldrig ha någonting, eller hur?
När hon frågar efter något speciellt, så är det ett säkert tecken.
-Jag önskar att jag hade varit där. -Det gör jag med.
Gav du henne din speciella blick?
Jag sa: "Frun..."
Ja, Nelly. Berätta nu för mig... Hur kan jag hjälpa till?
Det gäller lunchen.
Jag var helt enkelt tvungen att välja själv.
Jag förstår det.
-Du valde en paj? -Jag valde en lammpaj.
Det verkar bra.
Ni var så upptagen med ert skrivande. Jag hade inga instruktioner.
Du kommer ihåg att min syster kommer med barnen klockan fyra?
Ja, frun. Jag kommer ihåg.
Kinesiskt te, tror jag.
Och ingefära.
Ingefära, frun?
Jag skulle vilja ge barnen något extra.
Vi måste åka till London för ingefära.
Jag har inte gjort klart detta. Och resten av lunchen måste göras.
Om du tar tåget halv ett är du i London strax efter ett.
Om du åker tillbaka halv tre så är du tillbaka strax efter tre.
Räknar jag fel?
Nej!
Är det något som uppehåller dig, Nelly?
Jag kan inte tänka mig något mer upphetsande än en resa till London.
-God morgon, fru Wolf. -God morgon.
Vi ska inte publicera några nya författare.
Jag har hittat tio fel i den första delen.
Tur att du hittat dem i alla fall.
Tror du det är möjligt att folk vill läsa sånt här?
Jag hade tänkt ta en promenad, om det går bra?
-Inte långt? -Nej, bara för att få lite luft.
Okej, du kan gå.
Om jag kunde promenera på morgonen skulle jag vara en lycklig man.
Hon kommer att dö.
Det är vad som kommer att hända.
Hon ska begå självmord.
Hon begår självmord för en småsak.
-Låt oss tänka... -Man smörjer formen, mamma.
Jag vet att man smörjer formen, sötnos. Till och med mamma vet det.
Så här ska vi göra:
Mjöl...en skål...och en sil.
Får jag göra det?
Vill du sila mjölet? Okej, om det är vad du vill göra...
Är det inte vackert?
Tycker inte du att det ser ut som snö?
Bra. Nu...
...nästa sak jag ska visa dig är...
...hur man mäter upp.
Mamma, det är inte så svårt.
Jag vet det, men jag vill göra detta för pappa.
-För att det är hans födelsedag? -Just det.
Vi bakar en tårta för att visa att vi älskar honom.
Vet han inte det annars?
Det stämmer.
Jag har alla saker!
Jag ska gå ut direkt igen. Herregud, vilken röra!
Varför måste folk prata om kemtvätt? Är det något att tala om?
Jag har köpt blommor till dig. Var är du?
Här inne.
Det är en som jobbar istället för mig, så jag är med hela kvällen.
-Är du okej? -Visst...
-Jag antar att du träffade Richard? -Det stämmer.
Han sa väl: "Förresten, gör det något om jag inte kommer?"
-Oroa dig inte. Han kommer alltid. -Ja, visst...
Skulle Richard missa ett tillfälle att få tala om sitt verk? Jag tror inte det.
Du gjorde bordsplaceringen! -Ja, det gjorde jag.
Jag kan knappt tro det! Kommer Louis Walters?
-Ja, det gör han. -Du satte honom bredvid mig!
Varför måste jag alltid sitta med dina ex?
Borde de inte ha ett eget bord?
Jag går nu. Försök att inte dö av upphetsning.
Clarissa, det kommer att bli jättebra.
-Tack. -Varsågod.
Varför är allting fel?
Det funkade inte. Förbannat, det funkade inte!
-Hej, Scott. -Hej, fröken Barlow.
Mamma, det är någon vid dörren!
Hallå?
Laura?
-Stör jag? -Självklart inte.
-Mår du bra? -Javisst.
Hej, Ritchie!
Varsågod och sitt. Jag har satt på kaffe.
-Vill du ha? -Ja tack.
Titta, du gjorde en tårta!
Ja, men det fungerade inte.
Jag trodde att det skulle gå bättre än så.
Jag förstår inte varför du tycker det är så svårt.
Vem som helst kan göra en tårta. Det är ju löjligt enkelt.
-Jag slår vad om att du inte smorde formen. -Jo, det gjorde jag.
Men Dan älskar dig så mycket att han inte kommer att märka något.
Vad du än gör kommer han säga att det är perfekt. Jag lovar!
-Har Ray någon födelsedag? -Det är klart att han har!
-När är den? -September.
Vi går till countryklubben. Vi går alltid dit.
Vi dricker martini tillsammans med femtio andra.
Ray har många vänner.
Det har ni båda två. Ni är bra på det.
Hur är det med honom? Jag har inte sett honom på ett tag.
Han mår bra.
-Våra män är något alldeles extra, eller hur? -Ja, verkligen.
-De förtjänar det efter kriget. -Förtjänar vad?
Jag vet inte...oss antar jag. Allt detta.
Du läser en bok.
Vad handlar den om?
Om en kvinna som ordnar en fest. Hon är otroligt självsäker.
Och bara för att hon är så självsäker så tror alla att hon mår bra. Men det gör hon inte.
Kitty, är det något som är fel?
Jag måste till sjukhuset några dagar.
Jag har någon sorts svulst i livmodern som de ska kolla.
-När? -I eftermiddag.
-Kan du mata hunden? -Självklart!
Var det vad du kom för att fråga?
Exakt vad sa doktorn?
Att det antagligen är det som varit problemet-
-att jag inte kan bli gravid.
Saken är den att...
Jag menar, jag har verkligen varit lycklig med Ray.
Och nu visar det sig att det fanns en orsak till att jag inte kunde bli gravid.
Du är lycklig du, Laura.
Jag anser att man inte kan kalla sig kvinna förrän man är mamma.
Det lustiga är att...
...hela mitt liv har jag kunnat göra allting.
Jag menar, jag kunde verkligen göra vad som helst.
Allt utom det jag verkligen ville.
-Men nu får du åtminstone ta itu med det. -Precis.
Jag är inte orolig. Vad skulle det tjäna till?
-Nej, det ligger inte i dina händer. -Exakt...
Det ligger i händerna på någon läkare som jag inte ens träffat!
En kirurg som antagligen dricker mer martini än Ray...
Jag är så orolig för Ray.
-Kom här... -Jag är okej.
Jag vet det.
Jag är mer orolig för Ray om det är något som går fel.
Tänk inte så. Oroa dig inte för honom.
Du är söt.
Du kan väl rutinerna?
En halv burk på kvällen, och kolla vattnet ibland.
Ray ger honom mat på morgonen.
Kitty, hade du något emot det?
Vad?
Om jag hade något emot vadå?
Vill du att jag ska skjutsa dig?
Det är nog bättre om jag kör själv.
-Allting kommer att gå bra. -Ja, det är klart att det gör.
Hej då.
Vad? Vad vill du?
Herr Wolf, fru Bell har kommit!
Inte förrän klockan fyra.
Jag kan inte hjälpa det, hon är här!
Du ser precis ut som en ängel.
Låt inte pojkarna reta dig.
Virginia.
Leonard tror att det är slutet på civilisationen.
När folk som är bjudna till klockan fyra kommer halv tre.
-Gode Gud! -Barbarer!
Vi åt lunch tidigare än vi först tänkt oss.
Jag skickade Nelly till London efter ingefärssocker.
Men Virginia! Du är väl inte rädd för tjänstefolket?
Kom!
Och hur mår du, syster?
Uppriktigt sagt så har det varit löjligt i London.
Löjligt?
Upptagen.
Och varför är upptagen "löjligt"?
Jag skulle bjuda dig till vår fest men jag visste att du inte skulle komma.
-Hur visste du det? -Jag trodde du aldrig åkte till stan.
Det beror på att du aldrig frågar mig.
Förbjuder inte doktorerna dig att komma?
Doktorerna...
-Lyssnar du inte på dina läkare? -Inte när de är så gammalmodiga.
Vad menar du? Mår du bättre nu?
Har det här lättsinniga livet gjort dig starkare?
Jag menar att även galna personer vill bli tillfrågade.
Hej, bortbytingar. Vad har du där?
-Vi hittade en fågel. -Var hittade ni den?
Jag tror den har fallit ner från ett träd.
Herregud. Titta på den...
Vi kanske kan rädda den.
Rädda honom? Jag tycker ni ska vara försiktiga, Quentin.
Är det tid att dö så är det...
Kom så plockar vi gräs till en grav!
Men Julian...
Vi kan väl åtminstone göra en bädd för honom att dö på?
Kom så gör vi en grav, Nessa!
Nessa, kom nu!
Okej, jag kommer!
Angelica, klarar du dig här?
Ni går för fort!
Tror du att hon skulle gilla rosor?
Är det en hon?
Ja, honorna är större-
-och mindre färgglada.
-Vad händer när vi dör? -Vad som händer?
-Vi kommer tillbaka dit vi kom ifrån. -Jag kommer inte ihåg vart jag kom från.
Inte jag heller.
Hon ser väldigt liten ut.
Ja, det är en sak som händer. Vi ser mindre ut.
Den ser väldigt fridfull ut.
Är ni klara? Är begravningen färdig?
Ja.
Kommer vi nekas att få te bara för att vi kom för tidigt?
Naturligtvis inte.
Jag fick en idé!
Vi ska göra en ny tårta. En bättre.
Vad hände med den förra?
Och efter det tycker jag att vi borde gå ut.
Ja?
-Clarissa? Det är Louis Walters. -Louis?
-Gode gud, du är tidig! -Gör det något? Är det okej?
Varför skulle det göra något?
Jag är jätteglad!
-Det känns som jag stör. -Nej, gör inte det!
Jag vet att det börjar klockan fem, men jag flög hit i morse.
Richard kommer att bli överlycklig när han får se dig!
-Tror du det? -Självklart!
Vad håller jag på med? Vi borde gå in!
Är du okej?
Ja, visst...
Det är ju bara en fest.
Vad fint det är!
-Är du fortfarande med...? -Ja, fortfarande med henne. Tio år!
-Det är tokigt. -Varför det?
Nej, ingenting. Vill du ha något att dricka?
Lite vatten, tack.
Är du fortfarande redaktör?
-Ja. -För samma utgivare?
Hur är San Fransisco?
Det är en sån där stad som folk säger åt en att tycka om.
Richard trodde att du trivdes där?
Lysande! Har sjukdomen gjort honom synsk också?
Du måste vara beredd på att han har förändrats mycket.
-Jag läste boken. -Gode Gud!
Jag trodde man skulle göra mer än att bara ändra namnen.
Ska det inte vara påhittat?
Han lät dig t.o.m. bo på 10:e Gatan!!
-Det är inte jag. -Är det inte?
Du vet hur han är. Det är en fantasi...
Ett helt kapitel om hur hon ska köpa nagellack eller inte?
Och efter femtio sidor köper hon det inte!
Det fortsätter likadant i oändlighet, och helt plötsligt tar hon sitt liv.
-Hans mamma tar sitt liv. -Ja, men ändå utan anledning.
-Tja, jag... -Helt gripet ur luften!
Jag vet att boken är svår, men jag tyckte om den.
Det var bara en sak jag ogillade.
Vadå?
Att det inte handlade mer om dig.
Det var snällt.
Jag åkte tillbaka till Wellfleet.
-Gjorde du? -Ja. Sa jag inte det?
Nej, men vi träffas ju aldrig.
Du kommer väl ihåg huset? Det finns fortfarande kvar.
Jag tycker du är modig.
Modig? Varför?
Att våga åka dit och inse att vi har förlorat de känslorna för alltid.
Skit!
Förlåt. Jag vet inte vad som händer.
Jag verkar vara på ett konstigt humör.
Det är väldigt oartigt av mig.
Det verkar som jag yrar.
-Jag skulle inte ha kommit. -Nej, det är inte ditt fel!
Det är mer än att ordna en middag, om du förstår.
Jag är nog bara nervös för att inte vara en bra värdinna på festen.
Vad har hänt?
Vad är det?
-Vill du att jag ska gå? -Nej, gå inte!
Förklara varför detta händer.
Nej! Rör mig inte. Det är bäst att du inte gör det.
Det är bara för mycket. Du flyger från San Fransisco-
-och jag har tagit hand om Richard i flera år.
Och hela tiden har jag bitit ihop. Inga problem.
Jag vet.
En morgon i Wellfleet...
Du var där, vi var alla där.
Jag hade sovit med honom, och jag var ute på verandan.
Han kom ut och la sin hand på min axel.
"God morgon, Fru Dalloway."
-Sen dess har jag varit fast. -Fast?
Med namnet, menar jag.
Och nu kommer du in här. Att se dig komma...
...för jag ser ju dig aldrig.
Hur som helst, det spelar ingen roll. Det var dig han levde med.
Jag fick en sommar...
Dagen jag lämnade honom-
-tog jag ett tåg och åkte genom Europa.
Jag kände mig fri för första gången på flera år.
Så, berätta om San Fransisco.
Vad finns det att berätta?
Jag undervisar fortfarande idioter i drama.
Alla kan väl inte vara idioter?
Nej, faktum är... Jag borde inte berätta det här.
Jag håller på att bli förälskad.
-Verkligen? -Ja...
-...i en elev. -I en elev?
Jag vet! Man tänker: orkar jag fortfarande med allting?
Intensiteten, grälen, dörrar som slås igen.
Men du vet hur det är.
Känner du dig bättre nu?
Lite grann.
Tycker du jag är fånig?
Fånig, men tursam.
Jag lämnar dig hos Fru Latch. Jag måste göra en sak.
Jag vill inte åka.
Du måste. Jag måste göra en sak innan pappa kommer hem.
Hallå.
Hej. Min pojke är inte så glad.
Mamma, jag vill inte göra detta.
Jag måste åka, älskling.
Din mamma har saker hon måste göra. Kom in, det finns kakor.
Du måste vara modig nu.
Oroa dig inte. Det kommer att bli bra.
Älskling!
Då går vi in.
Mamma!
Sluta!
Frukosten serveras mellan sju och elva, och rumservicen är tillgänglig dygnet runt.
Tack, frun.
Är det något mer ni behöver?
Ja...
Nej.
Jag vill inte bli störd.
"Spelade det någon roll, frågade hon sig själv."
"Spelade det någon roll att hon för alltid skulle försvinna..."
"... att allting måste fortsätta utan henne?"
"Störde det henne..."
"...eller var det inte tröstande..."
"...att tro på att döden var slutet på allt?"
"Det är möjligt att dö."
Det fanns en jacka till Angelica på Harrods, men inget till pojkarna.
Det vore orättvist om Angelica skulle favoriseras.
Vad tänker du på?
Är du fortfarande med oss?
Din moster är en mycket lycklig kvinna, Angelica.
Hon har två liv.
Det liv som hon lever, men även böckerna som hon skriver.
Det gör henne väldigt lyckosam.
Vad tänkte du på?
Jag skulle döda min hjältinna...
...men jag har ändrat mig.
Jag kan inte!
Jag är rädd att jag måste döda någon annan istället.
Jag är klar!
Vilket fascinerande besök!
Jag uppskattade det väldigt mycket.
Måste ni redan åka?
-Jag önskar att ni kunde stanna. -Det sista du vill ha är vår högljuddhet.
Mina hopplösa, klumpiga pojkar.
-Säg adjö, pojkar. -Adjö!
-Ska ni till Walt? -Ja, i kväll.
Bara en outhärdlig middag.
-Inte ens du kan vara avundsjuk på det. -Men det är jag.
Säg något, Nessa. Tycker du inte att jag verkar må bättre?
Jo, det gör du.
Tror du...
Tror du att jag kommer att kunna rymma en dag?
En dag...
-Nessa! -Kom Angelica, vi måste gå.
-Adjö. -Adjö, lilla flicka.
Angelica, tåget!
Vi kommer att missa tåget!
Ta ett stort steg.
Kom igen! Jag vill åka hem!
Vi stannade för länge. Vi har missat tåget.
Jag är ledsen, jag vet! Jag försökte komma tidigare, så börja inte tjata!
Jag vet att det är otroligt viktigt-
-för det är ju din fest.
Julia...
...hur har du haft det?
Bara bra.
Kom hit!
Vad har du haft för dig?
Pluggat, mamma.
Vad ska jag göra? Körsbär?
Nej, vi tar in skrivbordet till sovrummet först.
Jag mötte Louis Walters.
-Gjorde du? Var? -På gatan.
De är här allihop, eller hur? Alla spökena.
Spökena samlas inför festen.
Han är så...konstig!
Vad? Märker du inte att han är konstig?
Jag märker att han är ledsen.
Alla dina vänner är ledsna.
Du har gråtit. Vad har hänt?
Jag tittar runt i rummet och tänker:
Jag ordnar en fest. Allt jag vill göra är att ordna en fest.
Och?
Jag vet varför han gör det. Han gör det avsiktligt.
-Handlar det om Richard nu? -Det är klart.
Han gjorde det i morse...
-...han ger mig den där blicken. -Vilken blick?
Den som säger...
...ditt liv är trivialt.
Bara...vardagliga saker, du vet. Scheman, fester och detaljer.
Det är vad han menar med det. Det är vad han säger.
Det spelar bara roll om du tycker det är sant.
Gör du det?
När jag är med honom...
...ja, då lever jag.
Och när jag inte är det...
...ja, då verkar allt...
...fånigt.
Jag menar inte med dig!
Aldrig med dig. Bara allt annat.
Sally?
Allt annat.
Falsk tröst.
För att...?
Om du frågar mig när jag var som lyckligast...
-Berätta om stunderna du var som lyckligast... -Jag vet! Det var flera år sedan.
Ja.
Allt du säger är-
-att du en gång har varit ung.
Jag kommer ihåg en morgon...
...jag gick upp i gryningen.
Jag hade en sån känsla av möjlighet.
Har du känt det?
Jag kommer ihåg att jag tänkte:
"Så detta är början av lycka, det är här den startar..."
"...och det kommer bara att bli bättre och bättre."
Jag förstod inte-
-att det inte var början.
Det var lycka.
Det var den stunden...
...just då.
God kväll. Har du sett Fru Wolf?
Jag trodde att ni visste att hon hade gått ut.
-Vilken trevlig överraskning att du kom! -Vad håller du på med?
Jag gick för att leta efter dig, men jag kunde inte hitta dig.
Du jobbade i trädgården, jag ville inte störa dig.
-Du störde mig när du försvann! -Jag försvann inte!
Jag tog en promenad.
En promenad? Är det allt?
Nu måste vi gå hem. Nelly har lagat middag. Det är vår skyldighet att äta hennes mat.
Vi har ingen sådan skyldighet! Det finns ingen sådan!
-Du har en skyldighet gentemot ditt förstånd... -Jag orkar inte med den här tvångsvården!
Den här fångenskapen.
Jag är omringad av doktorer! Förföljd av doktorer...
-...som talar om vad som är bäst för mig! -De vet vad som är bäst.
Det vet de inte alls!
-Jag förstår att det, för en kvinna med... -Med vad?
...med din talang, att förstå att hon inte själv vet vad som är bäst för henne.
-Vem vet det bättre? -Du har ett förflutet!
Vi kom hit för att du har ett förflutet med humörsvängningar, kollapser, du hörde röster...
Vi kom hit för att skydda dig från dig själv.
Du försökte ta ditt liv två gånger!
Jag lever med det hotet dagligen. Jag startade...vi startade förlaget delvis för att-
-du skulle ha något att göra, för att du skulle bli bättre.
Det gjordes för din skull!
För att du skulle bli bättre!
Det gjordes av kärlek!
Om jag inte kände dig skulle jag kalla det otacksamhet.
Är jag otacksam?
Kallar du mig otacksam?
Mitt liv har stulits från mig.
Jag lever i en stad, som jag inte vill leva i...
...jag lever ett liv, som jag inte vill leva.
Hur kunde detta hända?
Det är dags för oss att flytta tillbaka till London.
Jag saknar London.
Jag saknar London-livet.
Det är inte du som talar.
-Det är en del av din sjukdom... -Jo, det är jag.
Nej, det är inte du.
-Hör du inte att... -Det är min röst!
Jag dör i den här staden!
Om du tänkt klart så hade du kommit ihåg att det var London som gjorde dig sjuk.
Om jag tänkt klart...
-Om jag tänkt klart... -Vi kom hit för att få lugn och ro.
Om jag tänkt klart, så hade jag sagt-
-att jag strider ensam-
-i det djupa mörkret-
-och bara jag förstår mitt tillstånd.
Du lever med hotet, säger du. Du lever med hotet av min utplåning.
Leonard, jag lever också med den.
Detta är min rätt, det är allt levandes rätt.
Jag väljer inte lidandet i förorten-
-utan det våldsamma bullret i storstaden. Det är mitt val.
Även den minsta patienten har något att säga till om i sitt egna fall.
Det är det som gör henne till människa.
Jag önskar att jag kunde vara lycklig här, för din skull.
Men om jag tvingas välja mellan Richmond och döden...
...så väljer jag döden.
Då så. London blir det.
Vi åker tillbaka till London.
Är du hungrig?
Det är i alla fall jag.
Då går vi.
Man kan inte få ro genom att undvika livet, Leonard.
Hej! Vad är det?
-Hej, Fru Latch. Ursäkta jag är sen. -Han mår bra. Han är bara glad att se dig.
Så farligt var det väl inte?
-Har du klippt håret? -Ja.
-Det ser bra ut. -De tog inte så mycket.
Vi hade en trevlig stund tillsammans.
Tack så mycket.
Det var väl inte så farligt?
Jag var ju inte borta länge.
Nej, det var du inte.
Ett tag...
Jag vet inte.
Ett tag trodde jag att jag skulle vara borta längre-
-men jag ändrade mig.
-Vad är det, älskling? -Jag älskar dig.
Och jag älskar dig.
Vad är det?
Vad?
Oroa dig inte. Allt är bra.
Det kommer att bli en jättebra fest.
Vi har gjort en jättefin tårta.
Jag älskar dig.
Du är alltid min kille.
Det är jag! Jag vet, jag är tidig.
Vad i helvete händer här?
Vad gör du här redan?
Vad håller du på med?
Jag fick en underbar idé!
Jag behövde släppa in lite ljus!
Vad är det du gör?
Jag fick ett fantastiskt infall.
Att jag aldrig har tänkt på det tidigare!
Kom inte nära mig!
Jag tyckte att jag behövde släppa in lite ljus.
Vad tycker du? Jag frigjorde alla fönster.
Kan du göra mig en enkel tjänst? Kom och sätt dig.
-Jag tror inte jag kan komma på festen... -Det behöver du inte!
Du kan göra precis som du vill!
Men jag måste ändå stå ut med timmarna...
Timmarna efter festen...
...och timmarna efter det.
Du har många bra dagar kvar, det vet du!
Inte riktigt...
Det är snällt av dig att säga det, men det är inte sant.
-Är de här? -Vilka?
-Rösterna. -De är alltid här.
Och det är rösterna du hör nu, eller hur?
Nej, Fru Dalloway, det är du.
Jag har hållit mig vid liv för din skull...
...men nu måste du släppa mig.
Berätta en historia för mig.
-Om vad? -En historia från din dag.
-Jag...steg upp... -Ja?
Och...jag gick ut...
...för att köpa blommor. Som Fru Dalloway i boken.
Ja!
-Det var en vacker morgon. -Var det?
Ja, det var så vackert...
...det var så fräscht.
Som en...morgon på stranden?
-Ja! -Precis så?
Ja?
Som den morgonen-
-när du kom ut från det gamla huset. Du var arton och jag var nitton år.
Jag var nitton år gammal...
...och hade aldrig sett något så vackert.
Du, som kom ut genom glasdörren, fortfarande sömnig...
Är det inte konstigt?
Den vanligaste morgonen i vems som helst liv.
Jag är rädd att jag inte kan komma på festen.
Festen...
...den spelar ingen roll.
Du har varit så snäll mot mig.
Jag älskar dig.
Jag tror inte två människor kan vara lyckligare än vad vi två har varit.
Grattis!
Det här är perfekt! Alldeles perfekt!
Tycker du det?
Visst!
-Ni måste ha jobbat hela dagen! -Ja, det är vad vi har gjort.
Det här är helt fantastiskt!
Det är vad jag alltid velat ha.
Jag ska berätta hur allting hände...
-Gör inte det! -Jag vill!
Jag vill berätta historien för honom.
Vad hände? När jag var i kriget-
-tänkte jag på en flicka som jag hade sett. Jag hade aldrig träffat henne.
En underlig, skör flicka som hette Laura McGrath.
Hon var blyg...
...och intressant.
Din mamma har inget emot att jag berättar att hon var en flicka som ofta sitter ensam.
Och ibland när jag var i Stilla Havet-
-så tänkte jag på den där flickan.
Jag ville ta henne till ett hus...
...till ett liv.
Ungefär som det här.
Och det var tanken på lyckan...
...tanken på den här kvinnan...
...tanken på det här livet som höll mig vid liv.
Jag hade en föreställning om vår lycka.
Varför måste någon dö?
Du sa att någon måste dö i din bok.
Varför?
-Är det en dum fråga? -Nej.
Jag kan tänka mig att mina frågor är dumma.
Inte alls.
Någon måste dö för att de andra ska kunna uppskatta livet mer.
-Det kallas förtröstan. -Och vem kommer att dö?
Berätta för mig.
Poeten kommer att dö.
Diktaren.
-Vad gör du? -Jag borstar tänderna.
-Kommer du och lägger dig? -Ja, alldeles strax.
Kom och lägg dig, Laura Brown.
Ray sa att Kitty var tvungen att åka till sjukhuset.
Jag vet!
Han sa att det bara är en rutinundersökning.
Jag är livrädd!
Varför?
För hon kanske är borta när det är över.
Du kanske kan hälsa på henne imorgon?
Jag hade tänkt göra det.
Jag har haft en underbar dag-
-tack vare er.
Kom och lägg dig, älskling.
Jag kommer!
Kommer du?
Ja.
Vad?
-Ska du gå och lägga dig? -Ja, det ska jag.
Men vadå?
Jag måste göra klart detta.
Allting är klart utom en sak:
Fru Dalloways öde måste lösas.
Du är Laura Brown.
Ja, jag är Richards mamma.
Naturligtvis. Jag är Clarissa Vaughn.
Kom in.
Min vän Sally är i köket...
...och min dotter.
Vi ska ha en fest.
Vi skulle haft en fest.
Jag hade tur som kom med sista planet från Toronto.
Så det är hon som är monstret...
Jag hoppas att jag gjorde det rätta?
-Jag hittade ditt nummer i hans telefonbok. -Ja, han hade det...
...men vi pratade sällan.
Det är en fruktansvärd sak-
-att överleva hela sin familj.
-Richards pappa dog... -Han dog i cancer i unga år.
Och hans syster är död.
Man känner sig ovärdig...
...det ger mig känslor av ovärdighet.
Jag har överlevt, men inte de.
-Har du läst hans dikter? -Ja!
Jag har även läst boken.
Du vet...
...folk säger att boken är svår.
Jag vet.
Det är vad de säger.
Jag vet.
Han lät mig dö i boken.
Jag vet varför han gjorde det.
Det sårade mig, men jag...
...jag vet varför han gjorde det.
Du lämnade Richard-
-när han bara var ett barn.
Jag lämnade båda mina barn.
Jag övergav dem.
Det sägs att det är det värsta en mamma kan göra.
Du har en dotter.
Ja.
Men jag har aldrig träffat hennes pappa.
Du ville verkligen ha ett barn.
Det stämmer.
Du är en lycklig kvinna.
Det finns tillfällen då man känner att man inte hör hemma...
...och man tror att man ska begå självmord.
En gång åkte jag till ett hotell-
-och tänkte ut en plan.
Jag skulle lämna min familj när jag hade fött mitt andra barn.
Och det gjorde jag.
Jag steg upp en morgon...
...gjorde frukost...
...gick till busshållplatsen och åkte därifrån.
Jag lämnade en lapp.
Jag fick jobb på ett bibliotek i Kanada.
Det hade varit...skönt att säga: "Jag ångrar det."
Det hade varit enkelt.
Men vad betyder det att ångra sig...
...när man inte har något val?
Det är vad man kan stå ut med.
Ingen kommer att förlåt mig.
Det var döden...
...jag valde livet.
Låt mig ta av kappan.
Jag tänkte att du kanske ville ha en kopp te?
Tack så mycket. Det känns som jag har stulit ditt rum.
Vi har ställt undan maten så om du är hungrig är det bara att ta.
-Var ska du sova? -I soffan.
Förlåt mig.
-God natt, raring. -God natt.
Kära Leonard-
-att se livet i ögonen.
Att alltid se livet i ögonen...
...och att ta det för vad det är.
Att till slut förstå det...
...att älska det för vad det är.
Och sedan...
...släcka det.
Leonard...
...alltid åren mellan oss...
...alltid åren.
Alltid kärleken.
Alltid...
...timmarna.